Art. 38. Concursul de infracţiuni. (1) Există concurs real de infracţiuni când două sau mai multe infracţiuni au fost săvârşite de aceeaşi persoană, prin acţiuni sau inacțiuni distincte, înainte de a fi condamnată definitiv pentru vreuna din ele. Există concurs real de infracţiuni şi atunci când una dintre infracţiuni a fost comisă pentru săvârşirea sau ascunderea altei infracţiuni. (2) Există concurs formal de infracţiuni când o acţiune sau o inacțiune săvârşită de o persoană, din cauza împrejurărilor în care a avut loc sau a urmărilor pe care le-a produs, realizează conţinutul mai multor infracţiuni.
„Adesea, deși expertiza extrajudiciară nu are legătură concretă cu un proces sau litigiu, concluziile ei devin mijloace probatoare.
Exemple de expertize extrajudiciare sunt: expertiza preliminară a unor instalații sau tipuri de mașini, expertize pentru cunoașterea activității economice sau pentru analiza situației unei societăți, expertiza merceologică, etc. Expertiza extrajudiciară se poate apropia de cea judiciară și expertul poate îndeplini rolul de arbitru.
Există o tendință de sporire a numărului și importanței expertizelor extrajudiciare, mai ales în dosarele penale.
Expertul, ca specialist al domeniului respectiv, poate clarifica anumite probleme în speța în cauză şi expertiza şi concluziile sale au putere probatorie, dar dreptul de a judeca este un atribut exclusiv al instanței, în baza principiului intimei convingeri a judecătorului.
În România pot fi experți oricare persoane care posedă cunoștințe de specialitate în domeniul în care urmează să se efectueze expertiza, cu excepția celor pentru care legea dispune altfel.
Potrivit legislației, pot funcționa ca experți persoane care au studii superioare de specialitate în domeniul impus de expertiză, au un stagiu în cercetare, învățământ sau producție şi au o reputație profesională şi morală neștirbită.
În cazul expertizei judiciare sarcina de a efectua expertiza este interpretată asemenea obligației martorilor, deși expertul este un auxiliar tehnic al instanței.
Cele mai importante îndatoriri ale experților sunt: executarea personală a expertizei cu obiectivitate şi conștiinciozitate, respectarea termenului de depunere a raportului, furnizarea la cererea instanței de informații suplimentare, efectuarea, dacă i se impune, a suplimentului de expertiză sau refacerea expertizei, aducerea la cunoștința instanței dacă descoperă și alte date cu prilejul efectuării cercetării.
Dacă expertul nu își îndeplinește obligațiile, el poate fi sancționat disciplinar, civil sau penal. Răspunderea lui poate fi angajată în cazul în care nu se prezintă la chemarea inițială a organului judiciar, refuză nejustificat să efectueze expertiza, nu respectă termenul de depunere a raportului de expertiză, nu se prezintă pentru a da lămuriri suplimentare la solicitarea organului judiciar, sau efectuează o expertiză necorespunzătoare.
Expertului îi sunt asigurate drepturile legate de exercitarea acestei funcții: dreptul de a consulta materialele existente la dosarul cauzei, dreptul de a solicita și primi lămuriri din partea instanței şi a părților implicate.
Experții au competența ca pe baza aspectelor negative pe care le sesizează să și sugereze soluții care pot fi recomandate pentru îmbunătățirea calității produselor respective.”
~ final discuție ~