Da, interesanta speta... Nu stiu cati ani aveti voi si cat va mai amintiti de la varsta de 17 ani, dar pare ca ati uitat cam tot...
Cum e posibil ca un adolescent sa fie astfel luat din tara? Adica are o varsta, nu e de 3 ani sa nu stie ce e cu el, stie ce e important pentru viata lui, la varsta asta... prietenii!!! Si pe buna dreptate, la 17 ani te inteleg mai bine prietenii decat parintii... Intreaba-te daca te-ar fi luat pe sus prietenii asa...
Apoi, o tara straina este un lucru greu si pentru un adult, darmite pentru un adolescent care se chinuie sa se descopere... Si tu ca adult, in loc sa-i creezi un mediu stabil, il muti cu tot cu mentalitate departe de tot ceea ce conteaza pentru el!!! Adica ii rupi orice radacina care, desi are doar 2-3 ani vechime, e mai importanta decat o radacina de-a ta de 10 ani vechime. Dar nu te intereseaza...
Si indiferent ca sunt adulti sau nu, dar e normal sa-ti cari, in ultimul an de liceu, adolescentul cu tine? Mai ales cand Spania asigura, cu putintel efort, recunoasterea diplomelor romane? Nu e normal ca macar sa-si termine treapta asta din viata?
Apoi, chiar daca nu l-au legat de maini si de picioare, dar numai daca i-au spus: plecam si asta e, nu ai ce face... nu e drept. Nu e drept nici pentru un adult sa i se intample asa ceva.
Pe de alta parte, scoala vestica nu e asa proasta cum crezi tu. Hai sa-ti spun: un elev roman poate stie capitala si populatia Spaniei, spre deosebire de un elev vestic, dar nu stie sa puna in valoare faptul ca stie. Elevul vestic va arata ca stie unde sa caute si ce sa faca apoi cu informatia.
Din punctul meu de vedere scoala romaneasca este o adunatura de cunostinte insirate, multe si marunte, care nu te ajuta decat sa urmaresti concursuri de cultura generala la TV.
Imi pare rau pentru prietenul tau, dar poate ar trebui sa incerce si el discutii cu parintii, sa le spuna ce simte... Un adolescent suparat e un om care e dispus sa faca probleme... E clar ca, pentru o idee importanta la 17 ani, esti in stare sa renunti la tot... si la parinti. Din pacate, renuntarea la parinti inseamna ca nici ei nu-l mai au ca si copil... deci sunt ei dispusi sa-si piarda copilul?
Si e normal si pentru un adult sa dava astfel lucrurile, nimeni nu poate decide pentru mine fara sa ma intrebe, nu? Mai mult, peste 16 ani legea prevede o anumita capacitate de exercitiu, este normal ca tu, parinte, sa-i limitezi drepturile? Sa-l cenzurezi pe copil in tot ceea ce vrea el? Ei bine, daca iti poti asuma acest risc... bafta!
Eu nu pot spune cine are dreptate, insa e clar ca exista acolo o neintelegere care trece de puterea lor de a gestiona lucrurile... asa ca apelul la o autoritate care sa "arbitreze" conflictul e bun pentru ambele parti. Chiar daca va ramane la parinti, e bine ca o consiliere sa il ajute pe minor sa inteleaga ceea ce parintii nu au fost capabili sa-i explice.
Cred ca ar fi bine sa apeleze in scris la orice autoritate din Spania. La fel ca la noi, cererea, adresa etc. va fi trimisa unei autoritati competente. Si sa nu fie nervos in descriere, ca sa nu fie interpretat ca e doar un copil suparat. Poate incerca si la un consulat sau ambasada romaneasca... la ministerul justitiei... poate incerca si on line... Si sa nu ceara sa plece in tara, mai degraba o mediere intre parinti si el...
Iti urez bafta si mi-ar placea sa mai aflu ce s-a intamplat.
Titlul este foarte bun!!! Speta in cauza este si va ramane o problema in familie.
Cu siguranta expunerea facuta pe net este subiectiva si incompleta.
Parintii minorului daca l-au luat cu ei inseamna ca ii pasa de minor, daca il abandonau in tara pe la vreo ruda, poate ca nu era clar ca ii intereseaza soarta copilului.
Intr-adevar si adolescentul in cauza ar trebui sa aiba cuvantul lui de spus.
Parerea mea e ca trebuie luata neaparat legatura cu autoritatile care vor media acest conflict functie de poate aspectele pe care noi nu le cunoastem.