relidaniela a scris:
... justul titlu reprezinta actul doveditor al incredintarii exercitarii posesiei : un contract de incredintare a posesiei a carui durata s-a incheiat, data de la care incepe sa curga termenul uzucapinii.
:O ... Avand o justa banuiala ca despre dreptul romanesc este vorba in aceasta postare va asigur ca faceti o confuzie intre
buna credinta si justul titlu.
Art. 1895 Cod civ. face vorbire despre amandoua asa ca nu se pune problema ca ar fi acelasi lucru. Nu sunt deloc acelasi lucru.
In aceasta materie, buna credinta echivaleaza cu credinta posesorului ca poseda ca proprietar.
Justul titlu (numita in Codul civil, mai corect, justa cauza) e cu totul alta poveste.
Cand poate sa fie un titlu just fara a produce efecte? (daca produce efecte nu mai ai nevoie de uzucapiune). Problema a fost dezbatuta suficient de mult incat sa fie clare cateva chestiuni:
- justul titlu trebuie sa fie un act juridic valabil sub toate aspectele, mai putin unul
- aspectul sub care justul titlu se infatiseaza ca nevalabil trebuie sa fie legat de persoana celui care instraineaza respectiv acesta sa nu fie proprietar
Asadar, actele prin care se cedeaza posesia nu genereaza nici buna credinta (pentru ca stii ca e imobilul altuia dar speri sa nu faca nimic pana la implinirea termenului de prescriptie) si nici justa cauza (pentru ca actul nu e valabil nici ca forma, nici ca fond ca act de instrainare).
Veti zice, probabil: Dar in aceste conditii uzucapiunea de la 10 la 20 de ani e aproape imposibil de invocat!
Da, exact asta voiam sa zic. Legea ofera o varianta prescurtata a prescriptiei achizitive in situatia exceptionala in care actul de instrainare s-a facut cu formele prescrise de lege iar dobanditorul era de buna credinta insa, din cauza faptului ca instrainatorul nu era proprietar, actul nu e valabil ca act de instrainare. Asa ceva se poate intampla cand - exempli gratia - titlul instrainatorului a fost declarat nul si in inca vreo cateva situatii exceptionale.