Faceti solicitari catre DGASPC, invitati mama la mediere, propuneti-i mersul la un psiholg, scrieti rudelor, oferiti copilului in scris (a fi parinte inseamna a da copilului tau- ce? orice, o carte, acuarele, pantofi-nu a face plangeri). In continuare nu stiu ce varsta are copilul, mergeti la gradinita, la scoala, la sedintele cu parintii,etc. Cand terminati lista, luati-o de la capat.
Adica faceti orice mai putin sa sesizati organelor competente faptul ca legea e incalcata....
Daca credeti ca suferinta copilului e salvata pentru ca nu faceti plangere penala mamei va inselati in opinia mea. Pentru ca suferinta minorului e in continuare foarte mare cand I se spune ca tatal lui e rau, ca nu-l iubeste, cand e speriat sa nu se apropie de dumneavoastra. Credeti ca mama alieneaza copilul cu frumosul?
Personal sunt un parinte care nu s-a lovit de asta insa nu pot pricepe absolut deloc cum ingaduirea abuzului asupra unei fiinte este considerat un act de mila de catre anumite persone. Doar cateva secunde insa pentru ca apoi se face lumina respectiv...stai putin doamna e avocat, din asta traieste.....asta e nisa ei, parintii alienatori =D>
Copilul din poveste doamna PS are doi parinti, nu e ok sa omori unul dintre ei, sa il trimiti ca pe un caine sa astepte in fata scolii cu acuarele si apoi sa il pui sa ia povestea de la capat si sa te simti o buna crestina. Da, contul creste in banca odata cu procesele insa cu ce pret?
Domnule Nililiane, eu nu pot judeca in nici un fel actiunile dumneavoastra insa din experienta mea e drept, destul de limitata, alienarea s-a limitat sau s-a oprit atunci cand parintele alienator a dat ori de penalizari ori a incasat o condamnare cu suspendare, constient ca a doua il duce direct in puscarie.
Dar bineînțeles că nu voi renunța cu niciun chip la copilul meu.
Din pacate, pare ca ati ajuns in situatia in care ori faceti plangere penala ori renuntati la el.